This media is not supported in your browser
VIEW IN TELEGRAM
Portrét na mapě Paříže👍👍👍
This media is not supported in your browser
VIEW IN TELEGRAM
Úkol zněl jasně...udělej mi tam nápis Toyota😂😂😂
Medvěd jako součást společnosti
Během druhé světové války našla polská Andersova armáda v Íránu medvídě, kterého adoptovala a pojmenovala ho Wojtek.
Vojáci si medvěda velmi oblíbili. Na základě zvláštního rozkazu byl Wojtek přidělen k 22. dělostřelecké zásobovací rotě.
Medvěd putoval s armádou do Itálie, kde se vyznamenal v bitvě u Monte Cassina, kde pomáhal vykládat munici a nosit náboje do děl.
Během druhé světové války našla polská Andersova armáda v Íránu medvídě, kterého adoptovala a pojmenovala ho Wojtek.
Vojáci si medvěda velmi oblíbili. Na základě zvláštního rozkazu byl Wojtek přidělen k 22. dělostřelecké zásobovací rotě.
Medvěd putoval s armádou do Itálie, kde se vyznamenal v bitvě u Monte Cassina, kde pomáhal vykládat munici a nosit náboje do děl.
Miliony lidí se staly obětí smrtícího mýtu o rakovině prsu
Miliony bezpříznakových žen každoročně podstupují screeningové vyšetření prsu, protože jim to doporučí jejich lékaři. Nejenže jsou domněle zdravé prsy těchto žen vystaveny vysoce karcinogennímu rentgenovému záření, ale tisíce žen obdržely diagnózu "rakovina prsu" u zcela nezhoubných lézí, které by jim při neléčení vůbec neublížily.
Nová studie: 80 % případů rakoviny prsu v raném stádiu se ani po 20 letech nevyvine do závažnější formy (invazivní rakoviny prsu).
Nová studie zveřejněná v časopise International Journal of Cancer s názvem "Je karcinom in situ předstupněm invazivního karcinomu prsu?" přináší tolik potřebnou pozornost k dlouholetému mýtu o rakovině, který každoročně poškozuje desetitisíce žen: že léze in situ (nerostoucí nebo pomalu rostoucí) v prsu (karcinom) nevyhnutelně progredují ve zhoubný karcinom, který způsobí poškození nebo smrt, pokud se neléčí běžnými metodami. To prostě není pravda.
25letá prospektivní sledovací studie měřila pravděpodobnost vzniku invazivního karcinomu prsu (BC) po diagnóze karcinomu in situ (CIS) na základě propojení Kanadské národní studie screeningu prsu (CNBSS) s onkologickými registry a národní databází životních statistik. CIS byl klasifikován na duktální (DCIS) a lobulární karcinom in situ (LCIS).
Studie zjistila, že zatímco průměrná doba od stanovení diagnózy CIS do vzniku invazivního BC byla 6,3 roku (±5,6) a 20letá kumulativní pravděpodobnost výskytu DCIS a LCIS byla 19,0 % (95%CI: 11,2, 26,8), resp. 21,3 % (95%CI: 7,1, 35,4), po 20 letech od stanovení diagnózy CIS zůstalo více než 80 % z nich bez invazivního BC.
Je zřejmé, že představa, že DCIS a LCIS vždy progredují do invazivního karcinomu, a proto musí být léčeny agresivně pomocí současného "standardu péče" - lumpektomie, mastektomie, ozařování a chemoterapie - je vyvrácena. Jinými slovy, přirozený průběh lézí in situ, jako je DCIS, které konvenční onkologové běžně nesprávně označují za "rakovinu", ukazuje, že i po dvaceti letech bez léčby progredují do invazivního karcinomu prsu pouze ve 20 % případů.
Studie dospěla k závěru:
"Tato nízká pravděpodobnost vzniku invazivního BC po diagnóze CIS nepodporuje názor, že CIS prsu je povinnou prekurzorovou lézí invazivního BC."
I "invazivní rakovina prsu" je špatně chápána
Nedorozumění ohledně lézí in situ v prsu se týká i takzvané "invazivní rakoviny prsu" (BC). Zatímco invazivní BC je konvenčním lékařským establishmentem považován za smrtící chorobný proces, který je třeba vyříznout, spálit nebo otrávit z těla, jakmile je nalezen, v rámci této biologické kategorie existuje velká heterogenita, včetně forem s velmi nízkým (indolentním) a vysokým rizikem progrese a úmrtí a celé škály typů mezi nimi. Před několika lety také časopis Lancet Oncology zjistil, že některé klinicky ověřené "invazivní" rakoviny zřejmě časem regredují, pokud nejsou léčeny, což situaci dále komplikuje:
"Vzhledem k tomu, že kumulativní incidence mezi kontrolami nedosáhla incidence ve screeningové skupině, domníváme se, že mnoho invazivních karcinomů prsu zjištěných opakovaným mamografickým screeningem po uplynutí 6 let nepřetrvává, aby byly zjištěny screeningem, což naznačuje, že přirozeným průběhem mnoha screeningem zjištěných invazivních karcinomů prsu je spontánní regrese." [zvýraznění přidáno]
Současná neschopnost konvenčního medicínského systému identifikovat jakoukoli jasnou metodu, která by umožnila určit rozdíl mezi benigní, maligní nebo případně regresivní formou BC, vystavuje pacientku hlubokému riziku nadměrné diagnózy a nadměrné léčby, jejíž důsledky mohou být zničující. Nedostatek individualizované léčby a informované volby vede k tomu, že léčbu podstupuje mnoho žen, u nichž by k progresi onemocnění nemuselo nikdy dojít, pokud by se rozhodly pro vyčkávací léčbu nebo alternativní přístupy...(část 1 z 3)
Miliony bezpříznakových žen každoročně podstupují screeningové vyšetření prsu, protože jim to doporučí jejich lékaři. Nejenže jsou domněle zdravé prsy těchto žen vystaveny vysoce karcinogennímu rentgenovému záření, ale tisíce žen obdržely diagnózu "rakovina prsu" u zcela nezhoubných lézí, které by jim při neléčení vůbec neublížily.
Nová studie: 80 % případů rakoviny prsu v raném stádiu se ani po 20 letech nevyvine do závažnější formy (invazivní rakoviny prsu).
Nová studie zveřejněná v časopise International Journal of Cancer s názvem "Je karcinom in situ předstupněm invazivního karcinomu prsu?" přináší tolik potřebnou pozornost k dlouholetému mýtu o rakovině, který každoročně poškozuje desetitisíce žen: že léze in situ (nerostoucí nebo pomalu rostoucí) v prsu (karcinom) nevyhnutelně progredují ve zhoubný karcinom, který způsobí poškození nebo smrt, pokud se neléčí běžnými metodami. To prostě není pravda.
25letá prospektivní sledovací studie měřila pravděpodobnost vzniku invazivního karcinomu prsu (BC) po diagnóze karcinomu in situ (CIS) na základě propojení Kanadské národní studie screeningu prsu (CNBSS) s onkologickými registry a národní databází životních statistik. CIS byl klasifikován na duktální (DCIS) a lobulární karcinom in situ (LCIS).
Studie zjistila, že zatímco průměrná doba od stanovení diagnózy CIS do vzniku invazivního BC byla 6,3 roku (±5,6) a 20letá kumulativní pravděpodobnost výskytu DCIS a LCIS byla 19,0 % (95%CI: 11,2, 26,8), resp. 21,3 % (95%CI: 7,1, 35,4), po 20 letech od stanovení diagnózy CIS zůstalo více než 80 % z nich bez invazivního BC.
Je zřejmé, že představa, že DCIS a LCIS vždy progredují do invazivního karcinomu, a proto musí být léčeny agresivně pomocí současného "standardu péče" - lumpektomie, mastektomie, ozařování a chemoterapie - je vyvrácena. Jinými slovy, přirozený průběh lézí in situ, jako je DCIS, které konvenční onkologové běžně nesprávně označují za "rakovinu", ukazuje, že i po dvaceti letech bez léčby progredují do invazivního karcinomu prsu pouze ve 20 % případů.
Studie dospěla k závěru:
"Tato nízká pravděpodobnost vzniku invazivního BC po diagnóze CIS nepodporuje názor, že CIS prsu je povinnou prekurzorovou lézí invazivního BC."
I "invazivní rakovina prsu" je špatně chápána
Nedorozumění ohledně lézí in situ v prsu se týká i takzvané "invazivní rakoviny prsu" (BC). Zatímco invazivní BC je konvenčním lékařským establishmentem považován za smrtící chorobný proces, který je třeba vyříznout, spálit nebo otrávit z těla, jakmile je nalezen, v rámci této biologické kategorie existuje velká heterogenita, včetně forem s velmi nízkým (indolentním) a vysokým rizikem progrese a úmrtí a celé škály typů mezi nimi. Před několika lety také časopis Lancet Oncology zjistil, že některé klinicky ověřené "invazivní" rakoviny zřejmě časem regredují, pokud nejsou léčeny, což situaci dále komplikuje:
"Vzhledem k tomu, že kumulativní incidence mezi kontrolami nedosáhla incidence ve screeningové skupině, domníváme se, že mnoho invazivních karcinomů prsu zjištěných opakovaným mamografickým screeningem po uplynutí 6 let nepřetrvává, aby byly zjištěny screeningem, což naznačuje, že přirozeným průběhem mnoha screeningem zjištěných invazivních karcinomů prsu je spontánní regrese." [zvýraznění přidáno]
Současná neschopnost konvenčního medicínského systému identifikovat jakoukoli jasnou metodu, která by umožnila určit rozdíl mezi benigní, maligní nebo případně regresivní formou BC, vystavuje pacientku hlubokému riziku nadměrné diagnózy a nadměrné léčby, jejíž důsledky mohou být zničující. Nedostatek individualizované léčby a informované volby vede k tomu, že léčbu podstupuje mnoho žen, u nichž by k progresi onemocnění nemuselo nikdy dojít, pokud by se rozhodly pro vyčkávací léčbu nebo alternativní přístupy...(část 1 z 3)
(část 2 z 3)...Větší problém: "rakovina" byla zcela špatně pochopena ke škodě milionů lidí
Studie z roku 2013 publikovaná v časopise JAMA s názvem "Overdiagnosis and Overtreatment in Cancer: An Opportunity for Improvement" vysvětluje, že slovo "rakovina" je velmi špatně chápáno a používáno. Ukázalo se, že po 30 letech screeningu rakoviny s důrazem na "včasné odhalení rakoviny" se cíle těchto kampaní, tedy snížení výskytu pozdních stadií onemocnění a snížení úmrtnosti na rakovinu, zjevně nenaplnily. [Podrobné vysvětlení viz video] K tomu by nedošlo, kdyby exponenciální nárůst počtu diagnóz a léčby "časných stadií" rakoviny, k němuž došlo v důsledku mamografického screeningu za posledních 25 let, skutečně odhaloval "rakovinu", a nikoli tzv. indolentní léze epiteliálního původu - tj. nezhoubné léze, které nepřejdou do zhoubného onemocnění.
Nová studie tyto důsledky dále rozvádí:
"Objevilo se pochopení složitosti patologického stavu zvaného rakovina. Slovo "rakovina" často vyvolává představu neúprosně smrtícího procesu; rakovina je však heterogenní a může se vyvíjet různými cestami, z nichž ne všechny vedou k metastázám a smrti, a zahrnuje i indolentní onemocnění, které během života pacienta nezpůsobí žádnou škodu. Lepší biologie sama o sobě může vysvětlit lepší výsledky."
"Termín "rakovina" by měl být používán pouze pro označení lézí, u nichž je přiměřená pravděpodobnost smrtelné progrese, pokud nebudou léčeny. Existují 2 příležitosti ke změně. Zaprvé, premaligní stavy (např. duktální karcinom in situ nebo prostatická intraepiteliální neoplazie vysokého stupně) by neměly být označovány jako rakovina nebo neoplazie, ani by v názvu nemělo být slovo "rakovina". Za druhé je třeba přijmout a validovat molekulární diagnostické nástroje, které identifikují indolentní nebo nízkorizikové léze. Dalším krokem je překlasifikovat tyto nádory na stavy IDLE (indolentní léze epiteliálního původu)."
Nadměrná diagnostika v zásadě vyplývá ze skutečnosti, že "rakoviny" zjištěné screeningem jsou nepoměrně pomaleji rostoucí, projevují se jen malými nebo žádnými příznaky a nikdy by nepokročily tak, aby způsobily škodu, pokud by nebyly diagnostikovány a léčeny. Na obrázku níže jsou znázorněny čtyři šipky představující čtyři typy abnormálního růstu buněk: 1) Rychlý 2) Pomalý 3) Velmi pomalý 4) Neprogresivní.
Pokud abnormální buněčný růst nedosáhne velikosti, při které se objeví příznaky rakoviny, není opodstatněné jej léčit; není ani vhodné jej nazývat "rakovinou", protože z technického hlediska se jedná o indolentní nebo benigní lézi. Rychleji rostoucí buňky mohou v průběhu života přispívat ke vzniku příznaků, ale ani to neznamená, že nutně postoupí a způsobí smrt dříve, než pacienta připraví o život přirozené nebo jiné příčiny. Ve skutečnosti může předčasná léčba výrazně snížit kvalitu a délku života kvůli vedlejším účinkům chemoterapie, ozařování, chirurgického zákroku a dodatečnému stresu a psychospirituálnímu traumatu z přijetí diagnózy.
Důsledky této reklasifikace rakoviny pro zdravé lidi a lidi, kteří přežili rakovinu
Tato změna klasifikace "rakoviny" má dva hlavní důsledky. Zaprvé, ti, kdo podstupují "preventivní" screening rakoviny, si musí uvědomit, jak často dochází k nadměrné diagnóze (až 50 % během 10 let), zejména u "rakoviny" prsu, plic, prostaty a štítné žlázy - nejčastěji se vyskytujících lézí, které jsou nadměrně diagnostikovány v rámci rutinního screeningu a nevybíravě léčeny bez ohledu na rozdílnou stratifikaci rizika. Například před nástupem mamografie byla pouze 3 % zjištěných karcinomů prsu identifikována jako DCIS. dnes je více než třetina screeningem zjištěných časných karcinomů DCIS, což má za neblahý důsledek, že 33 % z těch, u nichž byl diagnostikován DCIS, je odstraněn prs (mastektomie), 48 % je provedena lumpektomie a ozařování, 16 % lumpektomie a pouze 3 % se nerozhodnou pro nic. Skutečnost, že DCIS neublíží nejméně v 80 % případů, ukazuje, že velkou zátěž iatrogenního poškození nesou ženy, které jsou nuceny zastaralým modelem léčby, který již není dostatečně podložen důkazy.
Studie z roku 2013 publikovaná v časopise JAMA s názvem "Overdiagnosis and Overtreatment in Cancer: An Opportunity for Improvement" vysvětluje, že slovo "rakovina" je velmi špatně chápáno a používáno. Ukázalo se, že po 30 letech screeningu rakoviny s důrazem na "včasné odhalení rakoviny" se cíle těchto kampaní, tedy snížení výskytu pozdních stadií onemocnění a snížení úmrtnosti na rakovinu, zjevně nenaplnily. [Podrobné vysvětlení viz video] K tomu by nedošlo, kdyby exponenciální nárůst počtu diagnóz a léčby "časných stadií" rakoviny, k němuž došlo v důsledku mamografického screeningu za posledních 25 let, skutečně odhaloval "rakovinu", a nikoli tzv. indolentní léze epiteliálního původu - tj. nezhoubné léze, které nepřejdou do zhoubného onemocnění.
Nová studie tyto důsledky dále rozvádí:
"Objevilo se pochopení složitosti patologického stavu zvaného rakovina. Slovo "rakovina" často vyvolává představu neúprosně smrtícího procesu; rakovina je však heterogenní a může se vyvíjet různými cestami, z nichž ne všechny vedou k metastázám a smrti, a zahrnuje i indolentní onemocnění, které během života pacienta nezpůsobí žádnou škodu. Lepší biologie sama o sobě může vysvětlit lepší výsledky."
"Termín "rakovina" by měl být používán pouze pro označení lézí, u nichž je přiměřená pravděpodobnost smrtelné progrese, pokud nebudou léčeny. Existují 2 příležitosti ke změně. Zaprvé, premaligní stavy (např. duktální karcinom in situ nebo prostatická intraepiteliální neoplazie vysokého stupně) by neměly být označovány jako rakovina nebo neoplazie, ani by v názvu nemělo být slovo "rakovina". Za druhé je třeba přijmout a validovat molekulární diagnostické nástroje, které identifikují indolentní nebo nízkorizikové léze. Dalším krokem je překlasifikovat tyto nádory na stavy IDLE (indolentní léze epiteliálního původu)."
Nadměrná diagnostika v zásadě vyplývá ze skutečnosti, že "rakoviny" zjištěné screeningem jsou nepoměrně pomaleji rostoucí, projevují se jen malými nebo žádnými příznaky a nikdy by nepokročily tak, aby způsobily škodu, pokud by nebyly diagnostikovány a léčeny. Na obrázku níže jsou znázorněny čtyři šipky představující čtyři typy abnormálního růstu buněk: 1) Rychlý 2) Pomalý 3) Velmi pomalý 4) Neprogresivní.
Pokud abnormální buněčný růst nedosáhne velikosti, při které se objeví příznaky rakoviny, není opodstatněné jej léčit; není ani vhodné jej nazývat "rakovinou", protože z technického hlediska se jedná o indolentní nebo benigní lézi. Rychleji rostoucí buňky mohou v průběhu života přispívat ke vzniku příznaků, ale ani to neznamená, že nutně postoupí a způsobí smrt dříve, než pacienta připraví o život přirozené nebo jiné příčiny. Ve skutečnosti může předčasná léčba výrazně snížit kvalitu a délku života kvůli vedlejším účinkům chemoterapie, ozařování, chirurgického zákroku a dodatečnému stresu a psychospirituálnímu traumatu z přijetí diagnózy.
Důsledky této reklasifikace rakoviny pro zdravé lidi a lidi, kteří přežili rakovinu
Tato změna klasifikace "rakoviny" má dva hlavní důsledky. Zaprvé, ti, kdo podstupují "preventivní" screening rakoviny, si musí uvědomit, jak často dochází k nadměrné diagnóze (až 50 % během 10 let), zejména u "rakoviny" prsu, plic, prostaty a štítné žlázy - nejčastěji se vyskytujících lézí, které jsou nadměrně diagnostikovány v rámci rutinního screeningu a nevybíravě léčeny bez ohledu na rozdílnou stratifikaci rizika. Například před nástupem mamografie byla pouze 3 % zjištěných karcinomů prsu identifikována jako DCIS. dnes je více než třetina screeningem zjištěných časných karcinomů DCIS, což má za neblahý důsledek, že 33 % z těch, u nichž byl diagnostikován DCIS, je odstraněn prs (mastektomie), 48 % je provedena lumpektomie a ozařování, 16 % lumpektomie a pouze 3 % se nerozhodnou pro nic. Skutečnost, že DCIS neublíží nejméně v 80 % případů, ukazuje, že velkou zátěž iatrogenního poškození nesou ženy, které jsou nuceny zastaralým modelem léčby, který již není dostatečně podložen důkazy.
(část 3 z 3)...Za druhé, v současné době existují miliony dříve vyšetřených a následně léčených pacientů, kteří měli indolentní léze epiteliálního původu, jako je DCIS, LCIS nebo v případě mužů intraepiteliální hyperplazie vysokého stupně (HGIH) ("rakovina prostaty"), jejichž diagnóza byla neplatná a nikdy neměli být léčeni. Odhaduje se například, že za posledních 30 let bylo 1,3 milionu žen falešně diagnostikováno a léčeno pro "rakovinu prsu". Tyto pacientky se domnívají, že přežily "rakovinu", ačkoli ve skutečnosti přežívají psychospirituální a fyzická traumata a zneužívání léčby, a nikoli svou "nemoc". Zatímco neznalost pravdy může být považována za určitou ochranu před dalším traumatem spojeným s tím, že se přestanou identifikovat s agresorem - tj. konvenčním lékařským modelem - a potenciálně zničujícím zjištěním, že podlehly znetvoření a otravě ze zbytečné léčby, spolu s kooptací marketingovými kampaněmi - Měsíc boje proti rakovině prsu, Růžové stužky, Závod pro léčbu -, které je povzbuzují, aby působily jako ambasadorky značky produktů a služeb spojených s rakovinou prsu, a přitahují další jinak zdravé ženy k přijímání zbytečných a/nebo nebezpečných diagnóz a léčby vyvolaných screeningovými programy. Tento proces jsem popsal v souvislosti s "memeplexem" v odvětví rakoviny prsu, o němž jsem přednášel v roce 2013 ve Washingtonu na konferenci Mind-Body Week.
Posun paradigmatu vpřed
V posledních několika letech byla publikována řada studií, které odhalily změnu paradigmatu v našem chápání rakoviny. Některá z těchto zjištění odhalují:
Mnoho rakovin odhalených při screeningu jsou nezhoubné léze.
Nadměrná diagnóza a léčba jsou velmi rozšířené a představují velkou zátěž škod způsobených léky (iatrogenní).
Přirozený průběh některých typů rakoviny je spontánní regrese.
Diagnostické technologie, jako je mamografie, pravděpodobně přispívají ke vzniku nových typů rakoviny.
Radiační terapie (radioterapie) může dramaticky zvýšit zhoubnost nádorových buněk
Chemoterapie zvyšuje populace vysoce nádorových kmenových buněk rakoviny
Falešně pozitivní výsledky mohou mít dlouhodobé nepříznivé psychospirituální účinky
Diagnóza rakoviny může zvýšit riziko úmrtí souvisejících se srdcem až 26krát během prvního týdne po stanovení diagnózy
Rakovina byla zcela špatně pochopena; jedná se o demaskované mechanismy přežití
Posun paradigmatu vpřed
V posledních několika letech byla publikována řada studií, které odhalily změnu paradigmatu v našem chápání rakoviny. Některá z těchto zjištění odhalují:
Mnoho rakovin odhalených při screeningu jsou nezhoubné léze.
Nadměrná diagnóza a léčba jsou velmi rozšířené a představují velkou zátěž škod způsobených léky (iatrogenní).
Přirozený průběh některých typů rakoviny je spontánní regrese.
Diagnostické technologie, jako je mamografie, pravděpodobně přispívají ke vzniku nových typů rakoviny.
Radiační terapie (radioterapie) může dramaticky zvýšit zhoubnost nádorových buněk
Chemoterapie zvyšuje populace vysoce nádorových kmenových buněk rakoviny
Falešně pozitivní výsledky mohou mít dlouhodobé nepříznivé psychospirituální účinky
Diagnóza rakoviny může zvýšit riziko úmrtí souvisejících se srdcem až 26krát během prvního týdne po stanovení diagnózy
Rakovina byla zcela špatně pochopena; jedná se o demaskované mechanismy přežití
Telegram
Jiri Chowaniec in Český Těšín Chraňme naše děti Jiří Chowaniec
Měla by být pšenice překlasifikována na PATOGEN?
V roce 2008 byla v časopise PLoS publikována provokativní, i když stále do značné míry nedoceněná studie nazvaná "Paralely mezi patogeny a lepkovými peptidy u celiakie", která navrhla radikálně novou definici patogenu, aby bylo možné pochopit rozsáhle zdokumentované škody, které je konzumace pšenice schopna způsobit lidské fyziologii. Nová teorie navrhuje, abychom se posunuli od původní formulace patogenů z 19. století jako exogenních činitelů (např. bakterií, virů, plísní) schopných vyvolat onemocnění u vnímavých organismů a zahrnuli do ní i dietní expozici pšeničným peptidům u geneticky vnímavých jedinců.
Nová definice patogenity, která zahrnuje pšenici
Je zřejmé, že proteiny pšenice nejsou schopny se samovolně množit v rámci vnímavého hostitele, jako je tomu v případě virů nebo bakterií, čímž se nová definice liší od tradičního názoru, že patogen musí být samovolně se množící infekční organismus. S nedávným objevem patogenity prionů, tj. chybně složených proteinů schopných přenášet svůj patogenní tvar na jiné proteiny, s nimiž přicházejí do styku, v podmínkách, jako je nemoc šílených krav, již existuje jasný precedens pro nové vymezení našeho pojetí toho, co je patogen, i definice patogenity jako celku.
Studie nabízí následující revidovanou definici:
"V nejširším slova smyslu lze patogen definovat jako jakoukoli látku schopnou vyvolat onemocnění. Podle této definice nemusí být patogeny replikativní a mohou zahrnovat toxiny, potravinové alergeny a dietní antigeny zodpovědné za chronický zánět, jako jsou peptidy lepku v souvislosti s celiakální sprue."
Než se ponoříme hlouběji do jejich definice a vysvětlení, je zajímavé, že k podobnému závěru jsme dospěli v předchozím článku s názvem "Otevření Pandořiny skříňky: V něm byl identifikován pšeničný lektin, známý jako aglutinin pšeničných klíčků (WGA), který vykazuje podobné patogenní vlastnosti jako viry, např. chřipka.
Pšeničný lektin vykazuje patogenitu podobnou virům
Pšeničný lektin je nyní chápán především jako biochemický obranný mechanismus, který pšenice používá k obraně proti predátorům. Pšeničný lektin je složkou pšenice, která je stále do značné míry přehlížena, pokud jde o konvenční pohled na primární mechanismy toxicity pšenice, který se téměř výhradně fixuje na antigenní a molekulární mimikry vytvářející vlastnosti více než 23 000 proteinů identifikovaných v proteomu pšenice (celkový počet proteinů, které je genom pšenice schopen kódovat).
Když se otevřeme myšlence, že pšenice, stejně jako většina organismů, které si vyvinuly obranné mechanismy pro boj s predátory, produkuje pšeničný lektin jako "neviditelný osten", začneme chápat, jak tato vysoce ceněná - ne-li také oslavovaná potravina - nemusí být zcela v souladu s našimi návrhy, aby se stala primárním zdrojem výživy. Výňatek z knihy "Otevření Pandořiny skříňky na chléb":...(část 1 z 3)
V roce 2008 byla v časopise PLoS publikována provokativní, i když stále do značné míry nedoceněná studie nazvaná "Paralely mezi patogeny a lepkovými peptidy u celiakie", která navrhla radikálně novou definici patogenu, aby bylo možné pochopit rozsáhle zdokumentované škody, které je konzumace pšenice schopna způsobit lidské fyziologii. Nová teorie navrhuje, abychom se posunuli od původní formulace patogenů z 19. století jako exogenních činitelů (např. bakterií, virů, plísní) schopných vyvolat onemocnění u vnímavých organismů a zahrnuli do ní i dietní expozici pšeničným peptidům u geneticky vnímavých jedinců.
Nová definice patogenity, která zahrnuje pšenici
Je zřejmé, že proteiny pšenice nejsou schopny se samovolně množit v rámci vnímavého hostitele, jako je tomu v případě virů nebo bakterií, čímž se nová definice liší od tradičního názoru, že patogen musí být samovolně se množící infekční organismus. S nedávným objevem patogenity prionů, tj. chybně složených proteinů schopných přenášet svůj patogenní tvar na jiné proteiny, s nimiž přicházejí do styku, v podmínkách, jako je nemoc šílených krav, již existuje jasný precedens pro nové vymezení našeho pojetí toho, co je patogen, i definice patogenity jako celku.
Studie nabízí následující revidovanou definici:
"V nejširším slova smyslu lze patogen definovat jako jakoukoli látku schopnou vyvolat onemocnění. Podle této definice nemusí být patogeny replikativní a mohou zahrnovat toxiny, potravinové alergeny a dietní antigeny zodpovědné za chronický zánět, jako jsou peptidy lepku v souvislosti s celiakální sprue."
Než se ponoříme hlouběji do jejich definice a vysvětlení, je zajímavé, že k podobnému závěru jsme dospěli v předchozím článku s názvem "Otevření Pandořiny skříňky: V něm byl identifikován pšeničný lektin, známý jako aglutinin pšeničných klíčků (WGA), který vykazuje podobné patogenní vlastnosti jako viry, např. chřipka.
Pšeničný lektin vykazuje patogenitu podobnou virům
Pšeničný lektin je nyní chápán především jako biochemický obranný mechanismus, který pšenice používá k obraně proti predátorům. Pšeničný lektin je složkou pšenice, která je stále do značné míry přehlížena, pokud jde o konvenční pohled na primární mechanismy toxicity pšenice, který se téměř výhradně fixuje na antigenní a molekulární mimikry vytvářející vlastnosti více než 23 000 proteinů identifikovaných v proteomu pšenice (celkový počet proteinů, které je genom pšenice schopen kódovat).
Když se otevřeme myšlence, že pšenice, stejně jako většina organismů, které si vyvinuly obranné mechanismy pro boj s predátory, produkuje pšeničný lektin jako "neviditelný osten", začneme chápat, jak tato vysoce ceněná - ne-li také oslavovaná potravina - nemusí být zcela v souladu s našimi návrhy, aby se stala primárním zdrojem výživy. Výňatek z knihy "Otevření Pandořiny skříňky na chléb":...(část 1 z 3)
(část 2 z 3)..."WGA může mít patogenní podobnosti s některými viry: Mezi lektinem WGA a viry existuje řada zajímavých podobností. Jak virové částice, tak lektin WGA jsou o několik řádů menší než buňky, do kterých vstupují, a po svém přichycení na buněčnou membránu jsou do buňky přijaty procesem endocytózy. Jak chřipka, tak WGA se dostávají dovnitř přes sialové povlaky našich sliznic (glykokalyx), z nichž každý má specifickou látku pro kyselinu sialovou: enzym neuraminidázu u virů a vazebná místa pro kyselinu sialovou na lektinu WGA. Jakmile se virus chřipky a lektin WGA dostanou do širšího oběhu v těle hostitele, jsou oba schopny v hostiteli smazat hranici mezi vlastním a cizím. Chřipka toho dosáhne tím, že se začlení do genetického materiálu našich buněk a převezme mechanismus výroby bílkovin, aby se mohla replikovat, což má za následek, že náš imunitní systém musí napadnout vlastní virově transformovanou buňku, aby infekci odstranil. Studie provedené s virem herpes simplex ukázaly, že WGA má schopnost blokovat virovou infekčnost prostřednictvím kompetitivní vazby na stejné receptory na povrchu buněk, což naznačuje, že mohou působit na buňky velmi podobnými cestami. WGA má schopnost ovlivňovat genovou expresi určitých buněk, např. mitogenní/antimitogenní působení, a podobně jako jiné lektiny spojené s autoimunitou, např. sójový lektin, a viry, jako je virus Epsteina-Barrové, může být WGA schopen způsobit, že určité buňky vykazují lidské leukocytární antigeny 2. třídy (HLA-II), které je označují pro autoimunitní destrukci bílými krvinkami. Jelikož bylo prokázáno, že lidské protilátky proti WGA zkříženě reagují s jinými proteiny, i kdyby WGA přímo neproměnil fenotyp našich buněk na "jiný", výsledná zkřížená reaktivita protilátek proti WGA s našimi vlastními buňkami by přesto vedla k autoimunitě."
Pokud je pšenice "přednabitá" patogenními lektiny, které mají za úkol vyvolat v naší fyziologii reakce, jež vysílají signál "nejez mě" nebo přinejmenším signál "můžeš mě jíst, ale já se bráním", a pokud se tyto lektiny chovají způsobem, který se překrývá s jinými jasně definovanými patogeny, možná není tak daleko od pravdy, abychom její účinky v našem těle považovali za podobné patogenům.
Podobnosti mezi expozicí pšenici a expozicí konvenčním patogenům
Studie ukázala mnoho paralel mezi způsoby toxicity lepku pro pacienty s celiakální sprue a způsoby toxicity klasičtěji definovaných infekčních patogenů. Studie srovnávala fyziologickou reakci na peptidy lepku s expozicí patogenům v následujících ohledech:
Expozice a vnímavost vůči patogenům: pylori a dalším patogenům s vysokou prevalencí a nízkou virulencí v tom smyslu, že jsou všudypřítomné, ale způsobují onemocnění pouze u vnímavých jedinců. Hlavní rozdíl spočívá v tom, že infekční organismy se mohou přenášet přímo, horizontálně z člověka na člověka nebo vertikálně z matky na dítě při porodu, zatímco u lepku jsou jedinými cestami expozice strava nebo náhodné požití. Je třeba poznamenat, že v lidském střevě byly identifikovány bakterie rozkládající lepek, což naznačuje, že vnímavost k toxicitě lepku může být částečně určena přítomností nebo nepřítomností vertikálně přenášených bakterií.
Vyhýbání se obranným mechanismům hostitele: Aby bylo možné infikovat nového hostitele, musí být prolomeno střevní lumen (vnitřní povrch) a jeho obranné mechanismy. Některé z nich zahrnují kyselé pH (žaludek), gastrointestinální proteázy, antimikrobiální peptidy a sekreční IgA. V případě lepkových peptidů jsou hlavní obranou gastrointestinální peptidy. Ty rozkládají většinu bílkovin stravy na jednoduché, di- a tri-peptidy, které jsou obvykle příliš malé na to, aby vyvolaly imunitní odpověď, a které se vstřebávají přes sliznici jako živiny. Infekční organismy jsou vybaveny různými známými i neznámými mechanismy, které se vyhýbají obraně hostitele. "Imunotoxické peptidy lepku mají určité neobvyklé strukturní vlastnosti, které jim umožňují přežít náročné proteolytické podmínky gastrointestinálního traktu, a tím intenzivně interagovat se sliznicí tenkého střeva."
Pokud je pšenice "přednabitá" patogenními lektiny, které mají za úkol vyvolat v naší fyziologii reakce, jež vysílají signál "nejez mě" nebo přinejmenším signál "můžeš mě jíst, ale já se bráním", a pokud se tyto lektiny chovají způsobem, který se překrývá s jinými jasně definovanými patogeny, možná není tak daleko od pravdy, abychom její účinky v našem těle považovali za podobné patogenům.
Podobnosti mezi expozicí pšenici a expozicí konvenčním patogenům
Studie ukázala mnoho paralel mezi způsoby toxicity lepku pro pacienty s celiakální sprue a způsoby toxicity klasičtěji definovaných infekčních patogenů. Studie srovnávala fyziologickou reakci na peptidy lepku s expozicí patogenům v následujících ohledech:
Expozice a vnímavost vůči patogenům: pylori a dalším patogenům s vysokou prevalencí a nízkou virulencí v tom smyslu, že jsou všudypřítomné, ale způsobují onemocnění pouze u vnímavých jedinců. Hlavní rozdíl spočívá v tom, že infekční organismy se mohou přenášet přímo, horizontálně z člověka na člověka nebo vertikálně z matky na dítě při porodu, zatímco u lepku jsou jedinými cestami expozice strava nebo náhodné požití. Je třeba poznamenat, že v lidském střevě byly identifikovány bakterie rozkládající lepek, což naznačuje, že vnímavost k toxicitě lepku může být částečně určena přítomností nebo nepřítomností vertikálně přenášených bakterií.
Vyhýbání se obranným mechanismům hostitele: Aby bylo možné infikovat nového hostitele, musí být prolomeno střevní lumen (vnitřní povrch) a jeho obranné mechanismy. Některé z nich zahrnují kyselé pH (žaludek), gastrointestinální proteázy, antimikrobiální peptidy a sekreční IgA. V případě lepkových peptidů jsou hlavní obranou gastrointestinální peptidy. Ty rozkládají většinu bílkovin stravy na jednoduché, di- a tri-peptidy, které jsou obvykle příliš malé na to, aby vyvolaly imunitní odpověď, a které se vstřebávají přes sliznici jako živiny. Infekční organismy jsou vybaveny různými známými i neznámými mechanismy, které se vyhýbají obraně hostitele. "Imunotoxické peptidy lepku mají určité neobvyklé strukturní vlastnosti, které jim umožňují přežít náročné proteolytické podmínky gastrointestinálního traktu, a tím intenzivně interagovat se sliznicí tenkého střeva."
(část 3 z 3)...Invaze přes střevní epitel. Je známo, že tyto lepkové peptidy "pronikají přes epiteliální bariéry v neporušeném stavu a dostávají se do střevní lymfatické tkáně. Jedním ze zjištěných mechanismů je zvýšená regulace zonulinu, peptidu, který se podílí na udržování spojů mezi epitelovými buňkami v lumen střeva nepropustných pro vstup střevního obsahu. Bylo zjištěno, že pšeničný gliadin zvyšuje regulaci zonulinu, což má za následek zvýšenou střevní propustnost, a tím i vstup nejen peptidů lepku, ale také imunotoxických bakterií a bakteriálních složek do střeva, jako je lipopolysacharid, silně imunotoxická a zánětlivá látka."
Aktivace do patogenní formy. Rozklad peptidů lepku sráží imunitní reakci zprostředkovanou T-lymfocyty, která zahrnuje vrozené i adaptivní reakce vedoucí k chronickému zánětu tenkého střeva. O univerzálnosti tohoto problému jsme hovořili v našem předchozím článku: Výzkum dokazuje, že pšenice může škodit střevům každého člověka.
Analogie s antibiotiky: Úplné vyloučení pšenice (imunotoxických peptidů lepku) z jídelníčku celiaků vede k úplné remisi. Opětovné zavedení lepkových peptidů vede k relapsu. "V analogii s antibiotiky mají proto perorálně podávané proteázy, které snižují expozici hostitele imunotoxinu tím, že urychlují destrukci lepkových peptidů, značný terapeutický potenciál."
Iniciace škodlivé imunitní odpovědi. Pšenice způsobuje, že se imunitní systém obrací sám proti sobě. Jednak tím, že aktivuje prvky vrozené a adaptivní imunitní odpovědi, jednak tím, že stírá hranici mezi "vlastním" a "cizím" tím, že umožňuje příliv tisíců nesamostatných peptidů, které sdílejí homologii (shodné sekvence aminokyselin) jak s patogeny (např. 33-mer, součást patogenu černého kašle, pertaktinu), tak se samostrukturami (např. mozkovými proteiny). Tím, že narušuje imunitu, může umožnit vznik celé řady "oportunních" zdravotních stavů, přestože se v pozadí a pouze subklinicky podílí na vzniku podmínek zralých pro onemocnění.
Pád pšenice z milosti a proč je ospravedlnitelný
Je skutečně pozoruhodné, jak radikálně se za posledních pět let změnilo mainstreamové vnímání role pšenice v lidském zdraví a nemocech. Náš výzkumný projekt indexace již identifikoval více než 200 nepříznivých zdravotních účinků spojených s její konzumací, což z ní činí jednu z nejsolidnějších, důkazy podložených nezdravých potravin běžně konzumovaných na celém světě.
Zatímco laická veřejnost propadá skutečnému šílenství kolem bezlepkových výrobků, které dnes představují mnohamiliardový průmysl, vědecká komunita teprve začíná chápat, že místo "obviňování oběti" a hledání odpovědi na širokou škálu nepříznivých zdravotních účinků, které v lidském genomu vyvolává, musíme možná začít chápat celiakii a neceliakální citlivost na lepek nikoli jako nezdravou reakci na ve své podstatě zdravou potravinu, ale spíše jako adaptivní reakci na ve své podstatě nezdravou nebo toxickou "potravinu".
Samozřejmě, pokud lze pšenici oprávněně označit za patogen, není řešením čekat, až proti ní bude vyvinuta vakcína (a ano, vakcíny proti celiakii jsou ve vývoji), ale spíše se jejímu vystavení vyhnout prostřednictvím revidovaných dietních doporučení. Vyhýbání se pšenici a lepku se může stát řešením celé řady zdravotních problémů stejně snadno, jako když se rozhodnete nedávat ji do úst. Je opravdu tak těžké zdržet se croissantu nebo bagety, které na vás toužebně zírají? Ano, i autorka přiznává, že ano. Ale vaše zdraví je na prvním místě. Takže o tom ani nepřemýšlejte.
Aktivace do patogenní formy. Rozklad peptidů lepku sráží imunitní reakci zprostředkovanou T-lymfocyty, která zahrnuje vrozené i adaptivní reakce vedoucí k chronickému zánětu tenkého střeva. O univerzálnosti tohoto problému jsme hovořili v našem předchozím článku: Výzkum dokazuje, že pšenice může škodit střevům každého člověka.
Analogie s antibiotiky: Úplné vyloučení pšenice (imunotoxických peptidů lepku) z jídelníčku celiaků vede k úplné remisi. Opětovné zavedení lepkových peptidů vede k relapsu. "V analogii s antibiotiky mají proto perorálně podávané proteázy, které snižují expozici hostitele imunotoxinu tím, že urychlují destrukci lepkových peptidů, značný terapeutický potenciál."
Iniciace škodlivé imunitní odpovědi. Pšenice způsobuje, že se imunitní systém obrací sám proti sobě. Jednak tím, že aktivuje prvky vrozené a adaptivní imunitní odpovědi, jednak tím, že stírá hranici mezi "vlastním" a "cizím" tím, že umožňuje příliv tisíců nesamostatných peptidů, které sdílejí homologii (shodné sekvence aminokyselin) jak s patogeny (např. 33-mer, součást patogenu černého kašle, pertaktinu), tak se samostrukturami (např. mozkovými proteiny). Tím, že narušuje imunitu, může umožnit vznik celé řady "oportunních" zdravotních stavů, přestože se v pozadí a pouze subklinicky podílí na vzniku podmínek zralých pro onemocnění.
Pád pšenice z milosti a proč je ospravedlnitelný
Je skutečně pozoruhodné, jak radikálně se za posledních pět let změnilo mainstreamové vnímání role pšenice v lidském zdraví a nemocech. Náš výzkumný projekt indexace již identifikoval více než 200 nepříznivých zdravotních účinků spojených s její konzumací, což z ní činí jednu z nejsolidnějších, důkazy podložených nezdravých potravin běžně konzumovaných na celém světě.
Zatímco laická veřejnost propadá skutečnému šílenství kolem bezlepkových výrobků, které dnes představují mnohamiliardový průmysl, vědecká komunita teprve začíná chápat, že místo "obviňování oběti" a hledání odpovědi na širokou škálu nepříznivých zdravotních účinků, které v lidském genomu vyvolává, musíme možná začít chápat celiakii a neceliakální citlivost na lepek nikoli jako nezdravou reakci na ve své podstatě zdravou potravinu, ale spíše jako adaptivní reakci na ve své podstatě nezdravou nebo toxickou "potravinu".
Samozřejmě, pokud lze pšenici oprávněně označit za patogen, není řešením čekat, až proti ní bude vyvinuta vakcína (a ano, vakcíny proti celiakii jsou ve vývoji), ale spíše se jejímu vystavení vyhnout prostřednictvím revidovaných dietních doporučení. Vyhýbání se pšenici a lepku se může stát řešením celé řady zdravotních problémů stejně snadno, jako když se rozhodnete nedávat ji do úst. Je opravdu tak těžké zdržet se croissantu nebo bagety, které na vás toužebně zírají? Ano, i autorka přiznává, že ano. Ale vaše zdraví je na prvním místě. Takže o tom ani nepřemýšlejte.
Telegram
Jiri Chowaniec in Český Těšín Chraňme naše děti Jiří Chowaniec
NEVIDITELNÁ VÁLKA - ENERGETICKÉ ZBRANĚ "DEV" ZPŮSOBUJÍ SVĚTOVÉ KATASTROFY !
Nad naším světem se vznáší stín, který ztenčuje závoj reality a odhaluje zlověstné podhoubí manipulace a kontroly. Nedávné události poukazují na koordinovanou sérii laserových útoků po celém světě, které se s přesností a ničivým účinkem zaměřují na města a infrastrukturu. Děje se to právě teď a je čas se probudit do pravdy.
Uprostřed noci jsou nic netušící města a obce vystaveny laserovému bombardování, které za sebou zanechává chaos a zkázu. Z celého světa přicházejí zprávy o spontánních požárech v centrech měst, o kritické infrastruktuře proměněné v trosky a o celých čtvrtích, které se řítí do záhuby. Nejedná se o ojedinělé incidenty, ale o součást promyšlené kampaně teroru.
K jednomu takovému incidentu došlo v ospalém městečku na Středozápadě, kde očití svědci hlásili, že viděli paprsek světla protínající noční oblohu, než oblastí otřásla série výbuchů. Budovy se hroutily, auta hořela a panika se šířila jako požár. Místní úřady incident rychle odmítly jako únik plynu, ale jasné známky poškození laserem byly nepopiratelné.
V jiné části světa postihl podobný osud velkoměsto. Kamerové záznamy zachytily paprsek koncentrovaného světla, který zasáhl výškovou budovu a způsobil její zřícení. Záchranné složky byly přetížené ve snaze zvládnout následné peklo a zachránit uvězněné civilisty. Oficiální verze obviňovala vadný elektrický systém, ale nezávislí vyšetřovatelé našli na zbývající konstrukci důkazy o popáleninách od vysokoenergetického laseru.
Tyto útoky nejsou náhodné; jsou strategické a zaměřují se na klíčová místa s cílem zasít strach a znepokojit veřejnost. Technologie těchto laserů je vysoce vyspělá a poskytuje přesnou přesnost a obrovskou ničivou sílu. Otázkou je, kdo za těmito útoky stojí a co je jejich cílem.
Důkazy ukazují na tajnou kliku elit, která tuto technologii využívá jako prostředek kontroly. Jedná se o tytéž síly, které v minulosti ze zákulisí manipulovaly globálními událostmi. Během první světové války sehráli bratři Warburgové - Max v Německu a Paul ve Spojených státech - klíčovou roli při formování konfliktu a založení Federálního rezervního systému. Dlouho panovalo podezření, že tento systém, síť 12 bank v soukromém vlastnictví, slouží spíše zájmům několika vyvolených než široké veřejnosti.
Souvislost mezi těmito historickými postavami a moderními laserovými útoky je jasnější, když si uvědomíme konečný cíl: nový světový řád. Cílem kabaly je destabilizovat národy a vytvořit atmosféru strachu a nejistoty, která učiní obyvatelstvo zranitelnějším vůči kontrole. Ničením měst a ochromováním infrastruktury nutí vlády, aby se spoléhaly na jejich technologie a zdroje, čímž utužují svou moc.
Tuto agendu dále rozvíjejí prostřednictvím manipulace s přírodními jevy. Projekty vysévání mraků, které mají údajně zvýšit množství srážek, jsou využívány k navrhování vzorců počasí a vytváření umělých such nebo povodní. Projekt HAARP, který umožňuje manipulaci s ionosférou, přidává k této kontrole další vrstvu, která umožňuje vytvářet umělou záři a dokonce měnit globální systémy počasí.
Souběžně s těmito snahami se zavádějí biometrické platební systémy, které vyžadují, aby lidé při každodenních transakcích skenovali svůj obličej. Tato technologie, podporovaná velkými společnostmi, jako jsou JP Morgan a MasterCard, je zjevným pokusem o sledování a monitorování každého aspektu našeho života. Pod rouškou pohodlí jsme uzamčeni do systému, v němž je sledován a zaznamenáván každý náš krok.
Není náhodou, že polární záře byla pozorována jižněji než kdykoli předtím a zasahuje až do Alabamy a na Floridu. Nejedná se o přirozený jev, ale o výsledek záměrné manipulace se zemským magnetickým polem. Elity si hrají na Boha a pomocí technologií přetvářejí naše životní prostředí podle svých potřeb...(část 1 z 2)
Nad naším světem se vznáší stín, který ztenčuje závoj reality a odhaluje zlověstné podhoubí manipulace a kontroly. Nedávné události poukazují na koordinovanou sérii laserových útoků po celém světě, které se s přesností a ničivým účinkem zaměřují na města a infrastrukturu. Děje se to právě teď a je čas se probudit do pravdy.
Uprostřed noci jsou nic netušící města a obce vystaveny laserovému bombardování, které za sebou zanechává chaos a zkázu. Z celého světa přicházejí zprávy o spontánních požárech v centrech měst, o kritické infrastruktuře proměněné v trosky a o celých čtvrtích, které se řítí do záhuby. Nejedná se o ojedinělé incidenty, ale o součást promyšlené kampaně teroru.
K jednomu takovému incidentu došlo v ospalém městečku na Středozápadě, kde očití svědci hlásili, že viděli paprsek světla protínající noční oblohu, než oblastí otřásla série výbuchů. Budovy se hroutily, auta hořela a panika se šířila jako požár. Místní úřady incident rychle odmítly jako únik plynu, ale jasné známky poškození laserem byly nepopiratelné.
V jiné části světa postihl podobný osud velkoměsto. Kamerové záznamy zachytily paprsek koncentrovaného světla, který zasáhl výškovou budovu a způsobil její zřícení. Záchranné složky byly přetížené ve snaze zvládnout následné peklo a zachránit uvězněné civilisty. Oficiální verze obviňovala vadný elektrický systém, ale nezávislí vyšetřovatelé našli na zbývající konstrukci důkazy o popáleninách od vysokoenergetického laseru.
Tyto útoky nejsou náhodné; jsou strategické a zaměřují se na klíčová místa s cílem zasít strach a znepokojit veřejnost. Technologie těchto laserů je vysoce vyspělá a poskytuje přesnou přesnost a obrovskou ničivou sílu. Otázkou je, kdo za těmito útoky stojí a co je jejich cílem.
Důkazy ukazují na tajnou kliku elit, která tuto technologii využívá jako prostředek kontroly. Jedná se o tytéž síly, které v minulosti ze zákulisí manipulovaly globálními událostmi. Během první světové války sehráli bratři Warburgové - Max v Německu a Paul ve Spojených státech - klíčovou roli při formování konfliktu a založení Federálního rezervního systému. Dlouho panovalo podezření, že tento systém, síť 12 bank v soukromém vlastnictví, slouží spíše zájmům několika vyvolených než široké veřejnosti.
Souvislost mezi těmito historickými postavami a moderními laserovými útoky je jasnější, když si uvědomíme konečný cíl: nový světový řád. Cílem kabaly je destabilizovat národy a vytvořit atmosféru strachu a nejistoty, která učiní obyvatelstvo zranitelnějším vůči kontrole. Ničením měst a ochromováním infrastruktury nutí vlády, aby se spoléhaly na jejich technologie a zdroje, čímž utužují svou moc.
Tuto agendu dále rozvíjejí prostřednictvím manipulace s přírodními jevy. Projekty vysévání mraků, které mají údajně zvýšit množství srážek, jsou využívány k navrhování vzorců počasí a vytváření umělých such nebo povodní. Projekt HAARP, který umožňuje manipulaci s ionosférou, přidává k této kontrole další vrstvu, která umožňuje vytvářet umělou záři a dokonce měnit globální systémy počasí.
Souběžně s těmito snahami se zavádějí biometrické platební systémy, které vyžadují, aby lidé při každodenních transakcích skenovali svůj obličej. Tato technologie, podporovaná velkými společnostmi, jako jsou JP Morgan a MasterCard, je zjevným pokusem o sledování a monitorování každého aspektu našeho života. Pod rouškou pohodlí jsme uzamčeni do systému, v němž je sledován a zaznamenáván každý náš krok.
Není náhodou, že polární záře byla pozorována jižněji než kdykoli předtím a zasahuje až do Alabamy a na Floridu. Nejedná se o přirozený jev, ale o výsledek záměrné manipulace se zemským magnetickým polem. Elity si hrají na Boha a pomocí technologií přetvářejí naše životní prostředí podle svých potřeb...(část 1 z 2)
(část 2 z 2)...Zkáza způsobená laserovými útoky je pouze začátkem. Jakmile začnou hořet města a obloha se rozzáří nepřirozenými projevy, je jasné, že byl uskutečněn rozsáhlejší plán. Cílem je vytvořit svět, kde jsou masy ovládány hrstkou vlivných lidí, kde je svoboda iluzí a opozice je potlačována s technologickou přesností.
Důkazy jsou všude kolem nás, pokud se rozhodneme je vidět. Čas pro sebeuspokojení skončil. Musíme si uvědomit realitu těchto laserových útoků a širší účel, kterému slouží. Naše budoucnost závisí na naší schopnosti odhalit pravdu a postavit se silám, které se nás snaží zotročit. Bitva o náš svět je v plném proudu a je na nás, abychom se bránili s využitím všeho, co máme.
Důkazy jsou všude kolem nás, pokud se rozhodneme je vidět. Čas pro sebeuspokojení skončil. Musíme si uvědomit realitu těchto laserových útoků a širší účel, kterému slouží. Naše budoucnost závisí na naší schopnosti odhalit pravdu a postavit se silám, které se nás snaží zotročit. Bitva o náš svět je v plném proudu a je na nás, abychom se bránili s využitím všeho, co máme.
Telegram
Jiri Chowaniec in Český Těšín Chraňme naše děti Jiří Chowaniec
This media is not supported in your browser
VIEW IN TELEGRAM
"Neil Oliver kritizuje systematickou destabilizaci obyvatelstva prostřednictvím ideologií"
Neil Oliver: "Metody používané k destabilizaci obyvatelstva jsou znovu a znovu osvědčeným přístupem, který skvěle funguje... Lidé jsou povzbuzováni k tomu, aby uvěřili, že vše, co je jim drahé, je ve skutečnosti neoptimální... Že jejich národní identita je pochybná, že jejich historie je hanebná. Přibližte si to k domovu a naznačte, že věci, kterým věří vaši rodiče, jsou zavrženíhodné..... Oddělují lidi od jejich kořenů. Lidé se stávají "lidmi všude", nabývají přesvědčení, že nikam nepatří, a proto se mohou kamkoli přestěhovat. A to dělá každé masové hnutí, každá ideologie, fašismus, komunismus, nacionální socialismus, všechny dělají totéž, vyvolávají v lidech pocit bezcennosti, pocit, že pocházejí z bezcenného místa..."
Neil Oliver: "Metody používané k destabilizaci obyvatelstva jsou znovu a znovu osvědčeným přístupem, který skvěle funguje... Lidé jsou povzbuzováni k tomu, aby uvěřili, že vše, co je jim drahé, je ve skutečnosti neoptimální... Že jejich národní identita je pochybná, že jejich historie je hanebná. Přibližte si to k domovu a naznačte, že věci, kterým věří vaši rodiče, jsou zavrženíhodné..... Oddělují lidi od jejich kořenů. Lidé se stávají "lidmi všude", nabývají přesvědčení, že nikam nepatří, a proto se mohou kamkoli přestěhovat. A to dělá každé masové hnutí, každá ideologie, fašismus, komunismus, nacionální socialismus, všechny dělají totéž, vyvolávají v lidech pocit bezcennosti, pocit, že pocházejí z bezcenného místa..."
"Omezený" jaderný konflikt s Ruskem: USA mění doktrínu v reakci na Moskvu - NATO svolává skupinu pro jaderné plánování
Jaderné zbraně jsou rozmístěny v Polsku a Švýcarsku
Generální tajemník NATO Stoltenberg svolává Skupinu NATO pro jaderné plánování, aby sledovala vývoj na "jaderném poli" s Moskvou.
Skupina NATO pro jaderné plánování byla založena v prosinci 1966. Jedná se o nejvyšší orgán NATO, který se zabývá jadernými otázkami, včetně celkové účinnosti jaderného arzenálu NATO, bezpečnosti, schopnosti přežití jaderných zbraní, komunikačních a informačních systémů.
Skupině pro jaderné plánování předsedá generální tajemník NATO a obvykle se schází na úrovni ministrů obrany.
Ruská média, ruští analytici a poradci Vladimira Putina denně připravují ruskou veřejnost na nejhorší možný scénář.
Citace z BBC je typická.
"Sběrači hřibů": lidé vyzývající k jaderné eskalaci proti Západu.
Někdo odpálí jaderný "hřibovitý mrak". Nastává doba hřibovitých mraků.
D. Suslov navrhl provést jaderný výbuch na ruském území pro "demonstrační účely". Tvrdil, že pouze strach z jaderné války a pohled na jaderný "hřibovitý mrak" v televizi může západní politiky odradit od světové války...ČTĚTE DÁLE... https://uncutnews.ch/begrenzter-nuklearkonflikt-mit-russland-usa-aendern-doktrin-als-reaktion-auf-moskau-nato-beruft-nukleare-planungsgruppe-ein/
Jaderné zbraně jsou rozmístěny v Polsku a Švýcarsku
Generální tajemník NATO Stoltenberg svolává Skupinu NATO pro jaderné plánování, aby sledovala vývoj na "jaderném poli" s Moskvou.
Skupina NATO pro jaderné plánování byla založena v prosinci 1966. Jedná se o nejvyšší orgán NATO, který se zabývá jadernými otázkami, včetně celkové účinnosti jaderného arzenálu NATO, bezpečnosti, schopnosti přežití jaderných zbraní, komunikačních a informačních systémů.
Skupině pro jaderné plánování předsedá generální tajemník NATO a obvykle se schází na úrovni ministrů obrany.
Ruská média, ruští analytici a poradci Vladimira Putina denně připravují ruskou veřejnost na nejhorší možný scénář.
Citace z BBC je typická.
"Sběrači hřibů": lidé vyzývající k jaderné eskalaci proti Západu.
Někdo odpálí jaderný "hřibovitý mrak". Nastává doba hřibovitých mraků.
D. Suslov navrhl provést jaderný výbuch na ruském území pro "demonstrační účely". Tvrdil, že pouze strach z jaderné války a pohled na jaderný "hřibovitý mrak" v televizi může západní politiky odradit od světové války...ČTĚTE DÁLE... https://uncutnews.ch/begrenzter-nuklearkonflikt-mit-russland-usa-aendern-doktrin-als-reaktion-auf-moskau-nato-beruft-nukleare-planungsgruppe-ein/
uncut-news.ch
“Begrenzter” Nuklearkonflikt mit Russland: USA ändern Doktrin als Reaktion auf Moskau – NATO beruft Nukleare Planungsgruppe ein
Atomwaffen werden in Polen und Schwe Die Nukleare Planungsgruppe der NATO wird von NATO-Generalsekretär Stoltenberg einberufen, um die Entwicklungen auf dem “nuklearen Feld” mit Moskau …
🇷🇸ALEKSANDAR VUCIC:
"Mám dotaz: lze ve Švýcarsku sledovat čínskou nebo ruskou televizi?
Když je to zakázané, je to demokracie?
V Srbsku můžete sledovat ukrajinskou televizi, ruskou televizi, čínskou televizi, ale také americkou televizi, britskou televizi, švýcarskou televizi, francouzskou televizi, německou televizi - cokoli chcete. Je to vaše volba.
Kdo definuje demokracii?
Víte, když jsem byl velmi mladý, téměř dítě, byl jsem velmi špatný v kreslení a malování - naprosto netalentovaný.
Nakreslil jsem koně, ale nevypadal jako kůň. Musel jsem pod to napsat: "To je kůň".
To se dělá i dnes.
Když nikdo nevidí, že existují demokratické síly, říkají: "My jsme demokracie a vy ne. A to je všechno. Úryvek z rozhovoru pro Weltwoche.
"Mám dotaz: lze ve Švýcarsku sledovat čínskou nebo ruskou televizi?
Když je to zakázané, je to demokracie?
V Srbsku můžete sledovat ukrajinskou televizi, ruskou televizi, čínskou televizi, ale také americkou televizi, britskou televizi, švýcarskou televizi, francouzskou televizi, německou televizi - cokoli chcete. Je to vaše volba.
Kdo definuje demokracii?
Víte, když jsem byl velmi mladý, téměř dítě, byl jsem velmi špatný v kreslení a malování - naprosto netalentovaný.
Nakreslil jsem koně, ale nevypadal jako kůň. Musel jsem pod to napsat: "To je kůň".
To se dělá i dnes.
Když nikdo nevidí, že existují demokratické síly, říkají: "My jsme demokracie a vy ne. A to je všechno. Úryvek z rozhovoru pro Weltwoche.
Tento snímek je z článku "The Rescuing Hug".
Autor v něm popisuje první týden života dvou dvojčat. Každé z nich bylo umístěno v samostatném inkubátoru. jednomu z nich nebyla dávána žádná šance na přežití. Zdravotní sestra v rozporu s nemocničními předpisy dala oba novorozence dohromady do jednoho inkubátoru. Jakmile byli pohromadě, zdravější dvojče objalo svou sestru. U slabšího dítěte se stabilizovalo srdce a normalizovala se teplota...
[...] budeme natolik silní, na kolik jsme jednotní, a na tolik slabí, na kolik jsme rozdělení 😉.
Autor v něm popisuje první týden života dvou dvojčat. Každé z nich bylo umístěno v samostatném inkubátoru. jednomu z nich nebyla dávána žádná šance na přežití. Zdravotní sestra v rozporu s nemocničními předpisy dala oba novorozence dohromady do jednoho inkubátoru. Jakmile byli pohromadě, zdravější dvojče objalo svou sestru. U slabšího dítěte se stabilizovalo srdce a normalizovala se teplota...
[...] budeme natolik silní, na kolik jsme jednotní, a na tolik slabí, na kolik jsme rozdělení 😉.
Již brzy: Další testy, masky, uzávěry a vakcíny
Dr. Vernon Coleman
Obávám se, že existuje reálná šance, že se spiklenci připravují na další pandemii. Chaos a strach pěkně vře, přesně jak plánovali. Volby všude vyvolávají zoufalství, deprese a pocit beznaděje. Je čas, aby šli na věc? No, musíme to mít na paměti.
A déjà vu je tu znovu.
Ptačí chřipka se v Americe údajně rozšířila mezi dojnicemi a pracovníky na farmách.
WHO tvrdí, že na ptačí chřipku zemřel jeden Mexičan. Prý měl pozitivní PCR test (což dokazuje pouze to, že měl pozitivní PCR test). Mexická vláda tvrdí, že muž neměl žádnou spojitost se zvířaty ani ptáky a že byl nemocný na lůžku tři týdny předtím, než údajně zemřel na ptačí chřipku. Na rovinu říkají, že WHO se (tiše zašeptejme) mýlila. Mrtvý muž byl již 14 let chronickým invalidou s onemocněním ledvin, cukrovkou a vysokým krevním tlakem.
Pokud měl ptačí chřipku, zemřel s ní, ne "z" ní. Obvyklý trik covidů.
Ale obvyklé kecy už začaly.
Dobytek se zabíjí. Bylo navrženo, aby americká vláda jednou týdně testovala 40 milionů krav. Nebo možná denně. Nebo možná každou hodinu. Kdo ví? Spiklenci jsou šílení. A pak zabít všechny, které mají pozitivní test.
A už se šušká o testování, ochranných oděvech, maskách, uzavírkách a finančních kompenzacích. A samozřejmě další mRNA vakcíny. Předpokládám, že manažeři farmaceutických firem už objednali prázdninové vily po tuctech.
A tentokrát se samozřejmě bude považovat za nutné zabít spousty zvířat - včetně domácích psů a koček. (Výhodnější pro dvacetiminutová města.)
A ve všem tom vzrušení bude narychlo ratifikována Globální pandemická smlouva WHO.
Zdá se, že sociální úvěr, digitální svět, konec hotovosti a všeobecné zotročení jsou vzdáleny jen několik minut.
A většina lidí to buď stále neví, nebo je jim to prostě jedno.
Jediné, co můžeme udělat, je podělit se o pravdu s co největším počtem lidí.
Dr. Vernon Coleman
Obávám se, že existuje reálná šance, že se spiklenci připravují na další pandemii. Chaos a strach pěkně vře, přesně jak plánovali. Volby všude vyvolávají zoufalství, deprese a pocit beznaděje. Je čas, aby šli na věc? No, musíme to mít na paměti.
A déjà vu je tu znovu.
Ptačí chřipka se v Americe údajně rozšířila mezi dojnicemi a pracovníky na farmách.
WHO tvrdí, že na ptačí chřipku zemřel jeden Mexičan. Prý měl pozitivní PCR test (což dokazuje pouze to, že měl pozitivní PCR test). Mexická vláda tvrdí, že muž neměl žádnou spojitost se zvířaty ani ptáky a že byl nemocný na lůžku tři týdny předtím, než údajně zemřel na ptačí chřipku. Na rovinu říkají, že WHO se (tiše zašeptejme) mýlila. Mrtvý muž byl již 14 let chronickým invalidou s onemocněním ledvin, cukrovkou a vysokým krevním tlakem.
Pokud měl ptačí chřipku, zemřel s ní, ne "z" ní. Obvyklý trik covidů.
Ale obvyklé kecy už začaly.
Dobytek se zabíjí. Bylo navrženo, aby americká vláda jednou týdně testovala 40 milionů krav. Nebo možná denně. Nebo možná každou hodinu. Kdo ví? Spiklenci jsou šílení. A pak zabít všechny, které mají pozitivní test.
A už se šušká o testování, ochranných oděvech, maskách, uzavírkách a finančních kompenzacích. A samozřejmě další mRNA vakcíny. Předpokládám, že manažeři farmaceutických firem už objednali prázdninové vily po tuctech.
A tentokrát se samozřejmě bude považovat za nutné zabít spousty zvířat - včetně domácích psů a koček. (Výhodnější pro dvacetiminutová města.)
A ve všem tom vzrušení bude narychlo ratifikována Globální pandemická smlouva WHO.
Zdá se, že sociální úvěr, digitální svět, konec hotovosti a všeobecné zotročení jsou vzdáleny jen několik minut.
A většina lidí to buď stále neví, nebo je jim to prostě jedno.
Jediné, co můžeme udělat, je podělit se o pravdu s co největším počtem lidí.
Telegram
Jiri Chowaniec in Český Těšín Chraňme naše děti Jiří Chowaniec
Herbicid Roundup je 125krát toxičtější, než tvrdí regulační orgány
Velmi znepokojivý nový výzkum odhalil, že chemické látky používané v průmyslovém zemědělství jsou až tisíckrát toxičtější, než uvádí současný regulační systém.
Velmi znepokojivá nová studie zveřejněná v časopise Biomedical Research International ukazuje, že navzdory stále ještě relativně neškodné pověsti agrochemikálií, jako je herbicid Roundup, je mnoho chemických přípravků, na nichž je moderní zemědělský systém závislý, mnohem toxičtějších, než ukazují současné regulační testy. Bylo například zjištěno, že herbicid Roundup je 125krát toxičtější než jeho účinná látka glyfosát zkoumaná izolovaně.
Studie s názvem "Hlavní pesticidy jsou pro lidské buňky toxičtější než jejich deklarované účinné látky" hodnotila, do jaké míry se na toxicitě 9 hlavních pesticidů podílí účinná látka (AP) a takzvané "inertní složky", tedy pomocné látky, v celosvětově oblíbených přípravcích: 3 herbicidy, 3 insekticidy a 3 fungicidy.
Klamavá sémantika pesticidních přípravků a jejich regulace
Článek popisuje, jak agrochemický průmysl zastírá skutečnou toxicitu svých chemických přípravků tím, že se zaměřuje na zdravotní rizika spojená pouze s jednou takzvanou "účinnou látkou" (AP) ve svých komplexních formulacích, a připravuje veřejnost na hromadnou otravu stanovením "přijatelné míry škodlivosti" prostřednictvím výpočtu takzvaného "přijatelného denního příjmu (ADI)" na základě toxikologického rizikového profilu pouze jedné složky:
"Pesticidy se na celém světě používají ve formě směsí, kterým se říká přípravky. Obsahují adjuvanty, které jsou často utajovány a které výrobní společnosti nazývají inertními látkami, a dále deklarovanou účinnou látku (AP), která je jako jediná testována v nejdelších toxikologických regulačních testech prováděných na savcích. To umožňuje výpočet přijatelného denního příjmu (ADI) - úrovně expozice, která je údajně pro člověka dlouhodobě bezpečná - a odůvodňuje přítomnost reziduí těchto pesticidů v "přípustných" hladinách v životním prostředí a organismech. Jako markery se používají pouze AP a jeden metabolit, což však nevylučuje přítomnost adjuvantů, které pronikají do buněk."
Problém podceněného toxikologického rizika je tak závažný, že vědci popisují předchozí výzkum, který zjistil neočekávanou toxicitu u takzvaných "inertních" adjuvantů, které byly až 10 000krát toxičtější než samotná takzvaná účinná látka glyfosát, což odhalilo, že jsou větším zdrojem sekundárních nežádoucích účinků než samotná hlavní složka. Poznamenávají také, že tato "synergická toxicita" může vysvětlovat výsledky předchozích dlouhodobých výzkumů na zvířatech, kdy přípravky na bázi glyfosátu vykazovaly toxicitu v rozmezí částic na bilion (0,1 částic na miliardu), kterou nebylo možné vysvětlit samotným glyfosátem.
Dr. Kelly Broganová, MD, se k tomuto jevu v souvislosti s touto studií nedávno vyjádřila na svém blogu: "Podobně jako v případě nemístně kontrolovaných studií u vakcín jsou adjuvans a konzervační látky považovány za nevinné vedlejší účastníky při zvažování rizikového profilu." Podle Dr. Broganové pochopení "synergie toxických látek rozmetalo zjednodušenou představu "dávka dělá jed"".
Zkušební metoda a výsledky
Za účelem zjištění toxicity různých chemických přípravků a jejich složek použili vědci embryonální (HEK293), placentární (JEG3) a jaterní (HepG2) lidské buněčné linie, "protože jsou dobře charakterizovány a ověřeny jako užitečné modely pro testování toxicity pesticidů, které odpovídají tomu, co se pozoruje na čerstvé tkáni nebo primárních buňkách". Poznamenali, že "tyto buněčné linie jsou dokonce v některých případech méně citlivé než primární buňky, a proto nepřeceňují buněčnou toxicitu".
Vědci popisují svou metodu stanovení toxicity:..(část 1 z 3)
Velmi znepokojivý nový výzkum odhalil, že chemické látky používané v průmyslovém zemědělství jsou až tisíckrát toxičtější, než uvádí současný regulační systém.
Velmi znepokojivá nová studie zveřejněná v časopise Biomedical Research International ukazuje, že navzdory stále ještě relativně neškodné pověsti agrochemikálií, jako je herbicid Roundup, je mnoho chemických přípravků, na nichž je moderní zemědělský systém závislý, mnohem toxičtějších, než ukazují současné regulační testy. Bylo například zjištěno, že herbicid Roundup je 125krát toxičtější než jeho účinná látka glyfosát zkoumaná izolovaně.
Studie s názvem "Hlavní pesticidy jsou pro lidské buňky toxičtější než jejich deklarované účinné látky" hodnotila, do jaké míry se na toxicitě 9 hlavních pesticidů podílí účinná látka (AP) a takzvané "inertní složky", tedy pomocné látky, v celosvětově oblíbených přípravcích: 3 herbicidy, 3 insekticidy a 3 fungicidy.
Klamavá sémantika pesticidních přípravků a jejich regulace
Článek popisuje, jak agrochemický průmysl zastírá skutečnou toxicitu svých chemických přípravků tím, že se zaměřuje na zdravotní rizika spojená pouze s jednou takzvanou "účinnou látkou" (AP) ve svých komplexních formulacích, a připravuje veřejnost na hromadnou otravu stanovením "přijatelné míry škodlivosti" prostřednictvím výpočtu takzvaného "přijatelného denního příjmu (ADI)" na základě toxikologického rizikového profilu pouze jedné složky:
"Pesticidy se na celém světě používají ve formě směsí, kterým se říká přípravky. Obsahují adjuvanty, které jsou často utajovány a které výrobní společnosti nazývají inertními látkami, a dále deklarovanou účinnou látku (AP), která je jako jediná testována v nejdelších toxikologických regulačních testech prováděných na savcích. To umožňuje výpočet přijatelného denního příjmu (ADI) - úrovně expozice, která je údajně pro člověka dlouhodobě bezpečná - a odůvodňuje přítomnost reziduí těchto pesticidů v "přípustných" hladinách v životním prostředí a organismech. Jako markery se používají pouze AP a jeden metabolit, což však nevylučuje přítomnost adjuvantů, které pronikají do buněk."
Problém podceněného toxikologického rizika je tak závažný, že vědci popisují předchozí výzkum, který zjistil neočekávanou toxicitu u takzvaných "inertních" adjuvantů, které byly až 10 000krát toxičtější než samotná takzvaná účinná látka glyfosát, což odhalilo, že jsou větším zdrojem sekundárních nežádoucích účinků než samotná hlavní složka. Poznamenávají také, že tato "synergická toxicita" může vysvětlovat výsledky předchozích dlouhodobých výzkumů na zvířatech, kdy přípravky na bázi glyfosátu vykazovaly toxicitu v rozmezí částic na bilion (0,1 částic na miliardu), kterou nebylo možné vysvětlit samotným glyfosátem.
Dr. Kelly Broganová, MD, se k tomuto jevu v souvislosti s touto studií nedávno vyjádřila na svém blogu: "Podobně jako v případě nemístně kontrolovaných studií u vakcín jsou adjuvans a konzervační látky považovány za nevinné vedlejší účastníky při zvažování rizikového profilu." Podle Dr. Broganové pochopení "synergie toxických látek rozmetalo zjednodušenou představu "dávka dělá jed"".
Zkušební metoda a výsledky
Za účelem zjištění toxicity různých chemických přípravků a jejich složek použili vědci embryonální (HEK293), placentární (JEG3) a jaterní (HepG2) lidské buněčné linie, "protože jsou dobře charakterizovány a ověřeny jako užitečné modely pro testování toxicity pesticidů, které odpovídají tomu, co se pozoruje na čerstvé tkáni nebo primárních buňkách". Poznamenali, že "tyto buněčné linie jsou dokonce v některých případech méně citlivé než primární buňky, a proto nepřeceňují buněčnou toxicitu".
Vědci popisují svou metodu stanovení toxicity:..(část 1 z 3)
(část 2 z 3)...Po 24hodinové expozici pesticidům jsme u nich testovali aktivitu mitochondriální sukcinátdehydrogenázy (SD) (MTT test), což je jeden z nejpřesnějších testů cytotoxicity pro měření toxicity pesticidních adjuvantů, jako jsou povrchově aktivní látky. Cytotoxicita byla potvrzena měřením apoptózy a nekrózy, resp. aktivací kaspáz 3/7 a úniku adenylátkinázy po membránových změnách .
Výsledky studie byly jednoznačné. S výjimkou jednoho pesticidu (Matin) byly "všechny přípravky cytotoxické a mnohem toxičtější než jejich AP [účinné látky]".
Mezi klíčová zjištění patřila následující:
Na lidských buňkách byly z testovaných přípravků nejtoxičtější fungicidy (obr. 1), které byly cytotoxické od dávek 300-600krát nižších než zemědělské ředění, následovaly herbicidy (kromě Matinu) a poté insekticidy.
U všech typů buněk byly fungicidy nejtoxičtější (průměrná hodnota LC50 12 ppm).
Herbicid Roundup (LC50 63ppm) byl další v toxicitě po fungicidech, dvakrát toxičtější než Starane a více než desetkrát toxičtější než 3 insekticidy, které představují méně toxickou skupinu (průměrná LC50 720ppm).
Diskuse
Vědci poznamenali, že jejich studie byla první, která testovala všechny tyto pesticidy na lidských buňkách v koncentracích výrazně nižších než zemědělské ředění, což naznačuje relevanci jejich výsledků pro každodenní expozici člověka.
Vědci poznamenali, že v této studii byly buňky vystaveny chemickým látkám nejdéle po dobu 48 hodin, ale v předchozím výzkumu pozorovali zvyšování toxicity s časem (tj. "časově zesilující efekt"), takže "rozdílná toxicita mezi AP [účinnou látkou] glyfosátem a Roundupem se za 72 hodin zvyšuje pětkrát". V souladu s tímto jevem uvádějí příklad:
Například v tomto pokusu bylo po 24 hodinách zjištěno, že 63 ppm Roundupu je pro buňky toxické, ale v našem předchozím pokusu po dvou letech u potkanů bylo zjištěno, že pouze 0,1 ppm Roundupu stačí k vyvolání patologických stavů.
Diskuse ke studii se také zabývala hlubokým sémantickým problémem, který naznačuje používání termínu "inertní" pro popis chemických pomocných látek, které zesilují toxicitu účinné látky (AP) v herbicidním přípravku až 1000krát:
"Adjuvanty v pesticidech jsou obecně deklarovány jako inertní látky, a proto nejsou testovány v dlouhodobých regulačních experimentech. Je proto velmi překvapivé, že zesilují až tisícinásobně toxicitu svých AP ve 100 % případů, kdy jejich přítomnost uvádí výrobce (tabulka 1). Ve skutečnosti se nyní zdá, že rozdílná toxicita mezi formulacemi pesticidů a jejich AP je obecným rysem toxikologie pesticidů. Jak jsme viděli, úkolem adjuvantů je zvýšit rozpustnost AP a chránit jej před degradací, což prodlužuje jeho poločas rozpadu, napomáhá průniku do buněk, a tím zvyšuje jeho pesticidní aktivitu a následně i vedlejší účinky. Mohou dokonce přidávat vlastní toxicitu. Definice adjuvantů jako "inertů" je tedy nesmyslná; i když americká Agentura pro ochranu životního prostředí nedávno změnila označení pro "jiné složky", měly by být pesticidní adjuvanty považovány za toxické "aktivní" sloučeniny."
Podle výzkumníků je herbicid Roundup symbolem kognitivního nesouladu mezi vědeckými fakty a průmyslovým tvrzením o stále rozšířeném přesvědčení, že mnoho chemických látek běžně aplikovaných na naše potraviny a krmné plodiny je relativně bezpečných:
Je rozšířeno přesvědčení, že Roundup patří mezi nejbezpečnější pesticidy. Tuto představu šíří výrobci, většinou v jimi propagovaných recenzích, které jsou často citovány v toxikologických hodnoceních herbicidů na bázi glyfosátu. V tomto pokusu však bylo zjištěno, že Roundup je 125krát toxičtější než glyfosát. Navíc navzdory své pověsti byl Roundup mezi testovanými herbicidy a insekticidy zdaleka nejtoxičtější. Tento rozpor mezi vědeckými fakty a tvrzeními průmyslu lze přičíst obrovským ekonomickým zájmům, které, jak bylo zjištěno, falšují hodnocení zdravotních rizik a zdržují rozhodnutí v oblasti zdravotní politiky.
Výsledky studie byly jednoznačné. S výjimkou jednoho pesticidu (Matin) byly "všechny přípravky cytotoxické a mnohem toxičtější než jejich AP [účinné látky]".
Mezi klíčová zjištění patřila následující:
Na lidských buňkách byly z testovaných přípravků nejtoxičtější fungicidy (obr. 1), které byly cytotoxické od dávek 300-600krát nižších než zemědělské ředění, následovaly herbicidy (kromě Matinu) a poté insekticidy.
U všech typů buněk byly fungicidy nejtoxičtější (průměrná hodnota LC50 12 ppm).
Herbicid Roundup (LC50 63ppm) byl další v toxicitě po fungicidech, dvakrát toxičtější než Starane a více než desetkrát toxičtější než 3 insekticidy, které představují méně toxickou skupinu (průměrná LC50 720ppm).
Diskuse
Vědci poznamenali, že jejich studie byla první, která testovala všechny tyto pesticidy na lidských buňkách v koncentracích výrazně nižších než zemědělské ředění, což naznačuje relevanci jejich výsledků pro každodenní expozici člověka.
Vědci poznamenali, že v této studii byly buňky vystaveny chemickým látkám nejdéle po dobu 48 hodin, ale v předchozím výzkumu pozorovali zvyšování toxicity s časem (tj. "časově zesilující efekt"), takže "rozdílná toxicita mezi AP [účinnou látkou] glyfosátem a Roundupem se za 72 hodin zvyšuje pětkrát". V souladu s tímto jevem uvádějí příklad:
Například v tomto pokusu bylo po 24 hodinách zjištěno, že 63 ppm Roundupu je pro buňky toxické, ale v našem předchozím pokusu po dvou letech u potkanů bylo zjištěno, že pouze 0,1 ppm Roundupu stačí k vyvolání patologických stavů.
Diskuse ke studii se také zabývala hlubokým sémantickým problémem, který naznačuje používání termínu "inertní" pro popis chemických pomocných látek, které zesilují toxicitu účinné látky (AP) v herbicidním přípravku až 1000krát:
"Adjuvanty v pesticidech jsou obecně deklarovány jako inertní látky, a proto nejsou testovány v dlouhodobých regulačních experimentech. Je proto velmi překvapivé, že zesilují až tisícinásobně toxicitu svých AP ve 100 % případů, kdy jejich přítomnost uvádí výrobce (tabulka 1). Ve skutečnosti se nyní zdá, že rozdílná toxicita mezi formulacemi pesticidů a jejich AP je obecným rysem toxikologie pesticidů. Jak jsme viděli, úkolem adjuvantů je zvýšit rozpustnost AP a chránit jej před degradací, což prodlužuje jeho poločas rozpadu, napomáhá průniku do buněk, a tím zvyšuje jeho pesticidní aktivitu a následně i vedlejší účinky. Mohou dokonce přidávat vlastní toxicitu. Definice adjuvantů jako "inertů" je tedy nesmyslná; i když americká Agentura pro ochranu životního prostředí nedávno změnila označení pro "jiné složky", měly by být pesticidní adjuvanty považovány za toxické "aktivní" sloučeniny."
Podle výzkumníků je herbicid Roundup symbolem kognitivního nesouladu mezi vědeckými fakty a průmyslovým tvrzením o stále rozšířeném přesvědčení, že mnoho chemických látek běžně aplikovaných na naše potraviny a krmné plodiny je relativně bezpečných:
Je rozšířeno přesvědčení, že Roundup patří mezi nejbezpečnější pesticidy. Tuto představu šíří výrobci, většinou v jimi propagovaných recenzích, které jsou často citovány v toxikologických hodnoceních herbicidů na bázi glyfosátu. V tomto pokusu však bylo zjištěno, že Roundup je 125krát toxičtější než glyfosát. Navíc navzdory své pověsti byl Roundup mezi testovanými herbicidy a insekticidy zdaleka nejtoxičtější. Tento rozpor mezi vědeckými fakty a tvrzeními průmyslu lze přičíst obrovským ekonomickým zájmům, které, jak bylo zjištěno, falšují hodnocení zdravotních rizik a zdržují rozhodnutí v oblasti zdravotní politiky.
(část 3 z 3)...V závěru své studie vědci navrhují, aby jejich experimentální výsledky zpochybnily konečnou relevanci přijatelného denního příjmu (ADI), "protože ten se dnes vypočítává pouze z toxicity AP in vivo". Jdou dále a navrhují, aby byly ADI revidovány s přihlédnutím k "adjuvantnímu faktoru", což by vyžadovalo snížení ADI nejméně o 100, zejména pokud se jejich předběžný buněčný výzkum potvrdí v budoucích studiích na zvířatech. To by znamenalo, že současný ADI pro glyfosát, který činí 0,3 ppm, by měl být snížen na 3 části na miliardu nebo méně. Upozorňují však, že to nenahradí přímou studii komerčního přípravku s jeho pomocnými látkami v rámci regulačních testů. Studii uzavírají následujícími poznámkami:
"[P]o expozici pesticidu v jediném složení je třeba uvažovat jako o koexpozici účinné látce a adjuvantům. Kromě toho může být studium kombinovaných účinků několika AP dohromady velmi podružné, pokud je toxicita kombinací každého AP s jeho adjuvans zanedbána nebo neznámá. I kdyby byly všechny tyto faktory známy a zohledněny v regulačním procesu, nevyloučilo by to endokrinně disruptivní účinek pod prahovou hodnotou toxicity. Chronické testy pesticidů nemusí odrážet relevantní environmentální expozice, pokud je testována pouze jedna složka samotná."
Je zřejmé, že výzkum, jako je tento, představuje změnu paradigmatu v pohledu na toxicitu agrochemikálií a riziko expozice. Pokud je škodlivost spojená s pesticidní nebo herbicidní kontaminací našich potravin, vody nebo ovzduší až tisíckrát vyšší, než se domnívá současný regulační systém, nemůžeme již označovat za "přijatelnou míru škodlivosti" masovou otravu, kterou zažíváme v rukou průmyslového, biotechnologického a chemickým průmyslem řízeného zemědělského systému.
Můj názor k článku: A teď si představte, že potraviny, které jíme jsou "ošetřeny" takovou masou pesticidů a herbicidů. Co to musí dělat s našim tělem, našim zdravím. Dnešní potravinářský svět je jen o co největším zisku. Myslíte si, že takový zemědělec, který "ošetřuje" plodiny pesticidy a dalšími jedy by takové potraviny pak jedl? No nejedl! Protože ví, že tyto potraviny jsou jed. A vy, kteří jste vesele tleskali a tleskáte za stávkující zemědělce, nemáte vůbec představu, co se děje. Že svět je plný jedů ať už v zemědělství, nebo v lékařství. Pamatujte, že jste to, co jíte.
"[P]o expozici pesticidu v jediném složení je třeba uvažovat jako o koexpozici účinné látce a adjuvantům. Kromě toho může být studium kombinovaných účinků několika AP dohromady velmi podružné, pokud je toxicita kombinací každého AP s jeho adjuvans zanedbána nebo neznámá. I kdyby byly všechny tyto faktory známy a zohledněny v regulačním procesu, nevyloučilo by to endokrinně disruptivní účinek pod prahovou hodnotou toxicity. Chronické testy pesticidů nemusí odrážet relevantní environmentální expozice, pokud je testována pouze jedna složka samotná."
Je zřejmé, že výzkum, jako je tento, představuje změnu paradigmatu v pohledu na toxicitu agrochemikálií a riziko expozice. Pokud je škodlivost spojená s pesticidní nebo herbicidní kontaminací našich potravin, vody nebo ovzduší až tisíckrát vyšší, než se domnívá současný regulační systém, nemůžeme již označovat za "přijatelnou míru škodlivosti" masovou otravu, kterou zažíváme v rukou průmyslového, biotechnologického a chemickým průmyslem řízeného zemědělského systému.
Můj názor k článku: A teď si představte, že potraviny, které jíme jsou "ošetřeny" takovou masou pesticidů a herbicidů. Co to musí dělat s našim tělem, našim zdravím. Dnešní potravinářský svět je jen o co největším zisku. Myslíte si, že takový zemědělec, který "ošetřuje" plodiny pesticidy a dalšími jedy by takové potraviny pak jedl? No nejedl! Protože ví, že tyto potraviny jsou jed. A vy, kteří jste vesele tleskali a tleskáte za stávkující zemědělce, nemáte vůbec představu, co se děje. Že svět je plný jedů ať už v zemědělství, nebo v lékařství. Pamatujte, že jste to, co jíte.
Telegram
Jiri Chowaniec in Český Těšín Chraňme naše děti Jiří Chowaniec